-Virkelig? -Meget spændende.
For resten, der er en mand som jeg vil præsentere dig for.
Jeg tror du virkelig vil . . .
Han er. . .
Høj. Han er meget høj.
-Pardon? -Høj. Det er han meget.
-Ekstremt høj. -Jeg er ekstremt høj.
-Men han er endnu højere, så det er godt. -Han er endnu højere.
Well, det er godt.
Okay.
Meget godt.
Men ikke storartet.
Goddag, de damer. Nogen som ønsker noget ?
Ja.
Værsgo. Tapenaden er fantastisk.
Julia, der er du.
John!
Der er du.
Nå, hvor er denne din søster?
Hun er lige der ovre. Hej, John.
-Hej, Paul. -Der !.
Så vi har fortalt hende en masse om dig.
Well, Jeg ønsker ikke, at afbryde hendes konversation.
Med Ivan Cousins? De mødtes lige nu.
Jeg kan ikke forestille mig Dorothy stikke af med Ivan Cousins.
Dyrebare elskede. . .
John, det her er så sødt.
Jeg har aldrig været til et bryllup som det her, før.
Her, Julia.
-Sikke et smukt bryllup. -Tak, Pops.
Jeg er ikke entusiastisk over det her bryllup.
Nå, du var heller ikke særlig entusiastisk over vores.
Sandt.
Hvordan går det på Ambassaden, Paul?
Fint. Tak, Phila. Tak.
Nå, ikke fint alligevel, fordi de har reduceret vores biblioteks budget med 90%.
Det synes mig, at Senator McCarthy har meget lange arme.
Senator McCarthy er en mand, som ved hvad han vil.
Jeg beundrer en mand, som ved hvad han vil.
Nå, vi kender masser af mennesker i Washington som har mistet deres jobs,
efter år i statens tjeneste, uden nogen grund overhovedet.
Og Paul skulle lave en fortegnelse over hver eneste bog, på Ambassadens Bibliotek.
Du mener vel ikke, at den Franske regering er meget bedre.
-Og . . . -Skal vi danse ?
Kom, dans med mig.
Undskyld os.
Du sagde du ikke ville tale om det og så gjorde du det alligevel.
Jeg ved det, jeg lærer det aldrig.
Hvor er mit store piskeris ?
Her oppe, pisker det rundt.
Og til middag, mayonnaise ?
-Det er godt. -Det er godt, er det ikke ?
-Meget . Fra din søster. -Jeg vil sende denne opskrift til Avis.
Jeg er meget spændt på den.
-Jeg tror det er et gennembrud. -Well, det smager sådan.
Dorothy er gravid.
Paul.
Er det ikke vidunderligt ?
Jo.
Okay.
-Jeg er så glad. -Jeg ved det.
Jeg ved det.
Hvis du varmer skålen en smule op før æggeblommerne kommer i,
så ændrer det alt.
Idiotsikker mayonnaise. Absolut idiotsikker.
Jeg skrev det ned.
-Er du uenig ? -Omkring mayonnaisen ? Slet ikke.
Jeg er sikker på, du har fuldstændig ret.
Videnskabelig udførelse. Det er mit motto.
Julia.
Vi har et lille problem.
-Vores redaktør. . . -Af vores kogebog.
. . .synes ikke vores bog er på Engelsk.
Men jeres bog er på Engelsk !.
De giver den et afslag.
Men de foreslår, at hvis vi vil fortsætte med den,
burde vi finde en samarbejdspartner, som kunne tage det vi har lavet
og få det til at fungere for Amerikanske kokke.
Ville du gøre det, Julia?
Ville jeg gøre det ?
Ja.
Vi vil nu vise et afsnit af "Gæt hvem der kommer til middag."
Denne onsdag, vil jeg være vært for en udsøgt gæst.
Hint nummer et.
Graden af forskel, mellem Julia Child og mig
er ved at svinde ind med en faktor på cirka tusind.
På tusind ?.
Som svar på jeres spørgsmål, nej, det er ikke Amanda Hesser fra New York Times
eller Nigella Lawson, eller Ina Garten.
Men her er hint nummer to,
Jeg vil komme til at lave boeuf bourguignon,
hvilket var den første ret vores udsøgte gæst lavede,
efter at have læst "Mastering the Art of French Cooking" for første gang.
Boeuf bourguignon. Julia Child's boeuf bourguignon.
Nå, siden ingen gættede, hvem min mystiske gæst er, bliver jeg nødt til, at fortælle jer det.
Det er Judith Jones, redaktøren som var ansvarlig for,
at få Julia's kogebog udgivet den gang for længe siden.
kvinden som kunne se historien, ud af et manuskript, nedfældet på pergamentpapir
Hun er en ældre dame og nok ikke vandt til, at spise klokken 10 om aftenen
hvilket jeg har taget hensyn til og laver gryderetten aftenen før.
Og mens jeg laver den,
føler jeg det næsten som om Julia og jeg kommunikerer sammen over rum og tid
på et dybsindigt, spirituelt, mystisk plan.
Og dog, for det meste taler jeg bare med mig selv.
-Hvor lang tid tager det at tilberede ? -To en halv time.
Velkommen.
Jeg er Julia child.
Og i dag skal vi lave en helligdagsmenu eller "les fètes d'holiday".
Og vi vil begynde med halvt-udbenet kylling, eller "poularde demi-désossée".
Allerførst, tag leveren ud og steg den sammen med nogle løg, til en lille snack.
eller måske til en leverpølse, som man kan smøre på en "cracker",
En "Ritz cracker", en saltkiks.
Saltkiks.
Eller hvis I har et kæledyr, en kat eller en hund, så elsker de lever.
Gem leveren.
-Gem leveren. -Gem leveren.
Så, lægger I kyllingen på maven
og skærer den op langs rygbenet til "Tantes næse", sådan her.
Knæk!
Nu har jeg gjort det. Jeg har fandeme skåret hul på min finger.
Nå, på en måde er jeg glad for, jeg gjorde det.
De ved, der sker fra tid til anden ulykker i køkkenet.
Vi har egentlig aldrig diskuteret, hvad man skal gøre.
Først, må man stoppe blødningen.
Den bedste måde er, at trykke direkte på såret, sådan her.
Man bør løfte hånden over hovedhøjde.
Jeg anbefaler naturlig jævning, sådan som kyllingelever.
Endnu en grund til ikke, at smide leveren væk.
Åh, Gud , den banker! En stram bandage, derfor.
Hvorfor drejer I allesammen rundt ?
Nå, jeg tror jeg vil gå i seng nu. Velbekomme.
Nej, nej, nej!
Well, det er bare en stor samling kedelige opskrifter.
Det fungerer overhovedet ikke.
Jeg bliver nødt til, at smide det meste ud, og starte forfra igen !
Dette bliver nødt til, at være en kogebog
som gør Fransk madlavning tilgængelig for Amerikanere, som ikke har kokke.
Som er "tjenerløse"..
Er det et ord ?
"Tjenerløs".
Jeg synes det er et ord.
Julia ?
-Hvad hvis vi blev nødt til at forlade Paris? -Hvorfor skulle vi forlade Paris?
Fordi min opgave var fastsat til fire år.
Så vi har stadig tid.
Otte måneder.
Og denne kogebog er ikke noget, som du kan gøre færdigt på otte måneder.
Nej. Men to år synes muligt.
Julia.
Hvad hvis de forflytter mig til et andet sted?
Kunne de finde på det ?
Ja.
De bekymrer sig ikke om mig.
Paul, selvfølgelig gør de det.
Det gør de ikke, virkelig.
Well, hvis vi ikke kan blive i Paris,
så kan jeg bare poste siderne til Louisette og Simca
og de kan poste dem tilbage til mig.
Det er derfor man opfandt postsystemet og karbonpapir og pergamentpapir kopier,
eller jeg kan bare springe på toget til Paris
når os tre, absolut er nødsaget til, at skulle være sammen, ikke.
Eller os to, faktisk, fordi at som bekendt, så laver Louisette stort set ikke noget .
Men vi ville stadig væk være et eller andet sted i Europa ?.
Tror du ikke?
Det er meget svært at sige, grundet det aktuelle politiske klima.
Senator McCarthy bryder sig ikke om mennesker som os.
Os ?. Hvorfor ?. Hvad har vi gjort ?
Vi har ikke gjort noget. Det er ikke det, der er pointen.
Pointen er, at vi var i Kina. Og det er faktisk tilstrækkeligt.
Well, bortset fra det, så er vi stadig her.
-Ja, vi er. Du har ret. -Ja.
Skål for bogen !.
"Fransk madlavning for alle".!
Eller "Fransk madlavning i hjemmet". Kan du lide den ? Hvad for en kan du lide ?
Jeg kan lide dem begge.
Kære Avis, nærværende er et uddrag af din kogebog, fra kapitlet om saucer.
Naturligvis, må det ikke blive vist til nogen
med mindre du er sikker på de ikke er, aldrig har været,
og ikke vil have noget at gøre med udgiverbranchen.
Der er mennesker, som ikke kunne komme i tanke om noget bedre
end at stjæle denne opskrift på hollandaise.
Vi er sent på den !. Tror du hun vil være der ?
Louisette? Selvfølgelig vil hun være der. Det er hos hende.
Det var ment som en lille spøg.
-Bortset fra det, hvad drejede det her sig om ? -Det ville Louisette ikke fortælle mig.
Hun sagde det var en overraskelse.
Måske dropper hun ud af projektet. Det ville være himmelsk.
-Julia. -Jamen, det ville det.
Kære venner, dette er Irma Rombauer.
Mrs. Joy?
Den første udgave af "the Joy of Cooking" tog mig et år at skrive.
Kun et år ? Inklusiv testning af opskrifterne?
Well, jeg testede egentlig ikke alle opskrifterne. Der var så mange.
Og så fandt jeg en udgiver, en lille trykker i St. Louis.
Hvor mange penge betalte han dig?
Jeg betalte ham. 3000 dollars .
-3000 dollars ? -En lille formue.
Men jeg havde en smule penge fra livsforsikringen fordi min mand . . .
-Nej ! -Begik han selvmord ?
Ja.
Og jeg tænkte, "hvad skal jeg ellers bruge forsikringspengene til ?".
Og så begyndte bogen at sælge.
og Bobbs-Merrill tog den ind, så nu havde jeg en rigtig udgiver.
Og de gav dig nogle penge ?
Absolut ikke.
De svindlede mig. De stjal min copyright,
og nu er der kommet en ny udgave, og gæt hvad?
-Hvad? -Der er fulkomment rod i indekset.
Hvis man leder efter "City Chicken", vil man ikke kunne finde den under "C",
Virkelig?
Den er under "Drumsticks, Mock."
Nej
Alt hun ville tale om var,
hvordan hendes forlægger havde snydt hende
for tusindvis af dollars i royalties.
Det fik mig bare til, at indse dette . . .
Det bliver ikke let, denne " at blive udgivet affære".
Det her er fra Avis, til dig.
Åh, min.... Nå.
Hvad har hun at sige ?
Avis elsker mit kapitel om saucer.
Det er vidunderligt, skat.
Åh, nej.
Hun viste det til nogen, hvilket jeg udtrykkeligt bad hende om, ikke at gøre.
Hun viste det til en redaktør ved Houghton Mifflin i Boston,
og Boston redaktøren viste det til sine overordnede og . . .
Paul ! Paul !
Ja ? hvad ?, hvad ?, hvad ? Hvad ?, hvad ?
De vil . . .
De vil udgive vores bog.
Det var gode nyheder !.
Og de vil give os et forskud.
Hvor meget?
-250 dollars! -Nej !.
Og 500 dollars mere, når bogen er færdig.
Jeg er meget stolt af dig.
Redaktøren elsker bogen !.
Hun elsker den simpelthen.
"Så med lugten af brændt gryderet, som stadig hang i luften",
"Vågnede jeg op, døende af mavesmerter".
"Jeg sygemeldte mig."
"Og gik i seng igen, hvor jeg blev liggende i flere timer".
Tag det med. Tag det med i bloggen i tilfælde af, at nogen på dit arbejde læser den..
Og gik i seng igen, hvor jeg blev liggende i flere timer.
Hen mod aftenstid, var jeg nogenlunde i stand til, at rette mig op til stående stilling.
Hvad er det du laver?
Købte ingredienserne til boeuf bourguignon forfra igen.
Boeuf bourguignon.
Slæbte mig selv hjem.
Og lavede endnu en boeuf bourguignon.
Og til dessert, en raspberry Bavarian cream.
Da dagen var omme, havde jeg det godt.
Jeg lavede mad til en legende,
selv om jeg egentlig aldrig havde hørt om hende, indtil for få måneder siden.
Måske vil hun tilbyde dig en bogkontrakt.
Hvad hvis hun gør det ?
Jeg mener, hvad ville det betyde ? Det ville betyde, at jeg måske er forfatter.
Hvor meget tjener man på bøger?
Som et forskud ? Jeg aner det ikke.
-100.000 dollars ? -Du skal ikke en gang sige det.
Hallo?
Hej.
Jeg ved det. Jeg ved det, jeg ved det. Det er her, også. Katte og hunde.
Jeg ved det.
Jamen, tak.
Farvel.
Kommer i den grad ikke.
Det var fyren fra "The Christian Science Monitor".
Det regner.
Og vi bor i Long Island City og hun er... sådan... ældre.
Det er så begrænsende.
Men for at se lyst på det, så er der mere gryderet til os.
Kunne du ikke, for en gang skyld, se det fra den lyse side ?
Jo. Nå, det er jo ikke jordens undergang.
Jeg tænkte, jeg tænkte virkelig, lige nu. Jeg tænkte "bogkontrakt".."
Jeg, Judith Jones, for al tid lykkelig.
Og så ville vi have lidt penge
og vi ville ikke skulle bo oven på et pizzeria resten af vores liv.
Hvordan skal jeg forklare dette ?
Mine læsere vil blive rigtigt oprørte. De gik så meget op i det.
-Dine læsere vil blive virkeligt ophidsede. -Jeg skulle aldrig have fortalt det til alle.
De vil overleve.
På en eller anden måde,
vil dine læsere overleve.
-Er det mørt? -Ikke mere.
Tak fordi du fortalte mig det.
Du lader mig nærmest fodre Judith Jones med mørt boeuf bourguignon.
Dette er et mareridt. Jeg fortalte gud og hver mand, at hun kom.
De vil overleve.
Og når det her år er ovre, og jeg kan dårligt vente til det er,
vil dine læsere på en eller anden måde komme videre med deres liv.
-Og det vil jeg ikke ?, er det det, du siger ? -Det ved jeg ikke. Det har jeg ingen idé om.
Jeg mener, hvad vil der ske når du ikke længere er universets centrum ?
Det er bare helt i orden.
Jeg er endelig fuldstændigt engageret i noget.
Okay, måske er jeg ved at blive en lille smule narsissistisk.
En lille smule ? På en skala fra 1 til 10 ?
Okay, 9,3. Men hvad tror du en blog er ? Det er mig, mig, mig dag ud og dag ind.
Jeg troede det ville være sjovt. Hvor dumt er det ?
Det viser sig bare at være en lang række, af det du kalder "nedsmeltninger",
men de føles ikke som "nedsmeltninger".
De føles som at jeg bor sammen med en totalt selv-absorberet person
som skriver det her stads til en flok fuldstændigt fremmede mennesker.
Og meningen er, at det være et stort eventyr, men det er det ikke.
Det er vores liv. Det er vores ægteskab.
Og her, i dette rum, føles det ikke som et eventyr, det føles som lort.
-Det var din ide ! -Jeg ved det, Det er jeg ked af.
Hvad fanden tænkte jeg på ? Og jeg skal fortælle dig noget andet.
Jeg er ikke en helgen.
-Jo, du er. -Nej, jeg er ikke !
-Jo, du er ! -Nej, jeg er ikke !
Og det får mig til at føle mig som et røvhul hver gang du siger det !
Og lad være med, at skrive om det her i din blog.
-Om hvad ? -Om dette skænderi !
Jeg er smuttet.
-Har du det godt, Julia? -Ja, fint.
Jeg har det helt fint.
Kære Avis, vi blev færdige med at pakke i dag,
og i morgen forlader vi elskede Paris til fordel for Marseilles.
Paul er blevet udnævnt til "Kommisær for Kulturelle Anliggender" i sydfrankrig.
Jeg gør vold på mig selv for at være alt andet end knust.
Jeg går ud og køber brød.
Fordelen ved Marseilles er, at den ikke vil have Paris's distraktioner.
Så vi vil være i stand til at afslutte bogen.
Dog ikke til deadlinen.
I det mindste er vi stadig i Frankrig.
Kære Avis, jeg ved ikke hvad vi har gjort, for at gøre os fortjent til det her
men her er vi, i Tyskland.
Faktisk i en forstad til Bonn, kaldet Plittersdorf am Rhein,
hvilket lyder meget mere malerisk end det er.
Forresten, der er ingen chance for, at vi når vores nye deadline.
Vi bliver to år forsinket, mindst.
I mellemtiden er Paul blevet kaldt til Washington.
Vi aner ikke hvorfor.
Well, de vil forfremme dig, langt om længe. Det skal de.
Well, jeg ved ikke hvorfor de skulle kalde mig til Washington, for at fortælle mig det.
De kunne bare sende en telex. Det ville være langt billigere.
Nå, så vil de give dig en ny opgave.
De vil spørge dig om du foretrækker Paris eller Paris.
Det er en mulighed. Det er ikke sandsynligt, men det er en mulighed.
Og hvis de flytter os tilbage til Paris,
kan jeg se mig om efter en lejlighed når jeg er der næste uge.
God ide, ja ?
Jeg lover, at jeg vil ringe til dig i samme minut, som de fortæller mig,
at vi bliver forflyttet tilbage til Paris, er det i orden ?
Okay.
-Jeg ved det, skat. Jeg ved det. -Jeg tror det kunne ske.
Det kunne ske, jeg ved det.
Bliv stående lige der. Der er perfekt.
-Say cheese, lille and. -Flyt din hånd.
-Godt. Storartet. -Sammel benene, skat.
Det er meget enkelt.
Vi fortæller hende simpelthen, at hun får en mindre andel af vores royalties
fordi det er åbenlyst, at hun ikke kan lægge de 40 timer om ugen som du og jeg bruger på det.
-Det er nærmere 60. 80. -lige nøjagtigt.
-Du og jeg er vaches enragees. -Det er nøjagtigt det vi er. Gale køer.
Men jeg kan næsten ikke få mig til at sige det her til Louisette.
-Du bliver nødt til at gøre det. -Jeg gør det. Jeg må være hård.
Jeg vil holde meget mere af hende, når det her er afgjort.
Det er ikke fordi, at du ikke hjælper til i en vis udstrækning....
Men jeg hjælper til !.
Det var min ide, at tilsætte ærter til coq au vin opskriften.
Det ved vi, og det var en vidunderlig ide,
men bogen er blevet et digert værk.
Men vi er et team.
Vi er "Les Trois Gourmandes". Én for alle....
Ja, det er helt rigtigt, Louisette. Ja, det er rigtigt.
Og du har været meget værdifuld for projektet.
Tak.
Men. . .
Jeg er ved at blive skildt.
-Hvad? -Jean-Luc forlader mig.
Det er jeg ked af. Louisette. Bare glem, at jeg overhovedet nævnte det.
Men det er ikke fair, at Louisette skal have det samme beløb, som vi får.
Simca, det er ikke det rette tidspunkt, at diskuteredet her. -Hun skal skilles.
Men hun laver ikke noget.
Du laver ikke noget, så din andel burde være ti procent.
Ti procent ?
Du laver ikke noget.
Femogtyve.
-Femten. -Tyve.
Atten og ikke en penny mere.
Og der, hvor vores navne står, vil jeg mene der burde stå,
"Af Julia Child og Simone Beck, MED Louisette Bertholle."
-"Med"? -Og med mindre bogstaver.
Nej, nej, nej, nej, Simca.
Vores navne skal være nøjagtig..Nøjagtig. Og alfabetisk...Alfabetisk.
Men det var ikke en gang hendes idé at komme ærter i den coq au vin.
-Nej. -Men det bekymrer mig.
For mig ?
Kære Avis, nogen har tiltænkt os, vores egen version af Kafka.
Paul tog af sted til Washington, og i min enfoldighed,
troede jeg, at det måtte være fordi den Amerikanske stat
endelig havde indset, hvor værdifuld han var.
Langt fra. Han blev undersøgt.
Han tilbragte tre dage, og blev "grillet" i et værelse uden vinduer
med en fod høj stak papirer liggende truende på bordet foran sig.
De spurgte ham ud om vores venner, vores bøger,
vores år i Kina, vores patriotisme.
De spurgte ham endda om han var homoseksuel
-Er De en homoseksuel, Mr. Child? -Nej.
Jeg er ikke homoseksuel
Det her er ikke en joke.
Det er jeg helt klar over.
Han kom hjem renset men grundigt mørbanket.
Julia, det var et mareridt.
Hvad skal jeg gøre ?
Jeg føler, at hele mit liv er spildt.
-Paul. -Jeg har en udstationering mere,
og så vil jeg trække mig tilbage og hvad så?
Vi finder ud af det.
Jeg ved bare ikke, om det hele var noget værd.
Det ved du ?
Du har i det mindste bogen.
Well, det er også din bog.
Det er det .
Uden dig, ville der ikke være nogen bog.
Ikke fordi Simca og jeg nogensinde vil blive færdige med den.
-En skønne dag, vil I blive færdige med den. -Jeg begynder at tvivle.
For at tale lige ud af posen,
Gæt hvem der ikke kom til middag klokken 6:22 i aftes ?
Ganske rigtigt.
Det begyndte at regne kraftigt og Judith Jones aflyste.
Jeg var fuldstændig knust.
Og så, oven i alt det andet
havde jeg et forfærdeligt skænderi med min mand, og han forlod mig.
Boeuf bourguignonen var lækker, ikke fordi jeg spiste af den.
Med hensyn til den der Raspberry Bavarian cream, så tager jeg den med på kontoret.
God morgen.
Julie, vil du lige komme her ind ?
Jeg fortalte ham det ikke, det sværger jeg.
Julie?
-Har du det bedre ? -Meget.
Så du brændte gryderetten på ?
Men det er ikke derfor, jeg ikke kom på arbejde. Jeg kom ikke på arbejde fordi jeg havde . . .
Maveinfluenza.
Hør her, vi lever i et frit land.
Men denne, din lille "ting", på Internettet, Jeg har ikke lyst til at dukke op i den. Okay ?
Og hvis du ikke føler for, at komme på arbejde, så lad mig det vide.
Nogen vil GERNE have dit job. Vi prøver på at udrette noget her.
Jeg beklager.
Enhver anden, ville fyre dig.
En Republikaner ville fyre dig.
Jeg er ikke en idiot.
Jeg er i chok. Jeg kan ikke tro det.
I er ligesom "parret". Hvis du og Eric ikke kan få tingene til at fungere, hvem kan så ?
Det kan alle mulige mennesker. Bare ikke jeg, fordi jeg er en bitch.
Det er jeg, Sarah. Jeg er en bitch.
Jeg ved det.Det ved jeg, du er.
For øvrigt, Garth og jeg har slået op.
Åh, Gud, Jeg spurgte ikke en gang til det. Jeg er "en ensrettet gade", præcis som Eric siger.
Det er okay. Jeg var ikke forelsket i ham.
Synes du virkelig jeg er en bitch ?
-Øøh, ja. -Jeg ved det.
Men hvem er ikke det ?
Julia.
Jeg har tænkt på mig og Julia.
Hun var sekretær på et offentlig kontor og det er jeg også.
En virkelig rar fyr giftede sig med hende. En virkelig rar fyr giftede sig med mig.
Vi var begge faret vild
og vi blev begge reddet af mad, på den ene eller anden måde.
Så der er meget til fælles. Men lad os se det i øjnene, jeg er ikke Julia child.
Julia child blev aldrig hidsig bare fordi noget kogte over,
eller faldt sammen i ovnen, eller bare gement mislykkedes.
Og hun var aldrig urimelig over for hendes mand, er jeg sikker på.
Og hun havde aldrig den her attitude, "hvem har tid til at blive gift ?"
Hvilket er måden jeg opfører mig på sommetider, er jeg ked af,at måtte sige.
Jeg ville ønske jeg var mere som hende. Hun fortjente sin mand og det gør jeg ikke.
Det er sandheden.
Nå, bortset fra det, det er sandheden nu.
Yoghurt til middag.
Hej, du hører Eric Powell hos Archaeology magazine. Læg en besked.
Jeg hadede, at sove uden dig ved siden af, i nat.
Hvor er du ?
Jeg savner dig.
-Hallo? -Skat, er der noget galt ?
Nej
Hvorfor tror du det ?
Har du og Eric nogle problemer ?
Selvfølgelig ikke.
-Kan du ikke tale fordi han er der? -Han er her ikke.
Jeg læste lige din blog, og den var sær-egen og ukarakteristisk tankevækkende.
-Hvor er han ? -Ude.
Han gik ud for, at få fat i en pizza.
Er du holdt op med at lave mad ?
Kun midlertidigt. Jeg tager bare en lille pause fra madlavning.
Well, se at komme i gang igen.
Det vil være godt for dig, for en gang skyld i dit liv, at gøre noget færdigt.
-Julia gav ikke op. -Hvem siger jeg giver op ?
Well, jeg siger bare, lad være med det.
Hej.
Er du tilbage?
Please, vær tilbage.
Hvad er der til middag ?
Well, Avis sagde hun ville være her. Også selv om vi ville blive forsinkede.
Well, hvis hun ikke er her, kan vi tage en taxi.
De har sandsynligvis taxi' er i Boston.
Hun skal nok være her. Iført en plaidjakke.
Det er sådan jeg skal kunne genkende hende.
Hvad mener du med,"genkende hende"? Har hun forandret sig ?
Altså . . .
"Se efter en midaldrende kvinde iført en plaidjakke."
-Så . . . -Du og Avis har aldrig mødt hinanden ?
Vi er bare pennevenner.
I kender ikke hinanden ?
Joh vi gør. Vi skriver sammen.
Men hvordan begyndte I med at skrive sammen ?
Det er en lang historie.
Avis' mand, Bernard De Voto, nu afdød, var en vidunderlig, vidunderlig forfatter.
Han skrev en artikel i Harper's Magazine som handlede om rustfri stål knive
-og hvorfor han absolut afskyede dem. -Ja ?.
Og så skrev jeg et fanbrev til ham fordi han havde 100 procent ret
og Avis skrev tilbage til mig.
Og så skrev jeg tilbage til hende. Og hun skrev tilbage til mig.
Well, det er otte år siden , tror jeg.
-Avis. -Julia.
-Min kære ven. -Lad mig se dig.
Brilliant ven. Gud velsigne dig.
Dette er et meget imponerende foretagende, Mrs. Child og Mrs. Beck.
Well, mange mange tak.
Og jeres redaktør elsker den.
Det gør jeg. Jeg synes den er brilliant.
Der er virkelig intet som den på markedet.
-Problemet er ikke kun længden. -Den er på 700 sider.
-Ja, vi ved det. Den er lang. -Ja, vi ved den er lang.
I har 700 sider kun med sauce og opskrifter med fjerkræ.
Vi havde den tanke, at I kunne udgive den som en række af bind.
Bind et, Sauceer.
-Bind to . . . -Fjerkræ.
Ja.
Bind tre, fisk. Kød, grøntsager og desserter.
Det er et, to, tre. . . Det er seks bind.
Æg.
-Æg. -Æg. Syv. Syv bind.
Men vi ønsker ikke at udgive en encyklopædi
Jeg troede den var henvendt til husmødre.
Ja, husmødre ønsker noget hurtigt, som er varieret.
Som denne.
Men, hvis jeg må tale på alles vegne,
hvis I var parat til at revidere den, er jeg sikker på vi alle ville være interesseret.
Simca, jeg er ked af det.
Du valgte bare den forkerte samarbejdspartner.
Ja, jeg skulle have valgt den her kvinde "Bagte Alaska i en blomsterkrukke."
Kald bogen tilbage fra Houghton Mifflin og find en anden udgiver.
Vi er først begyndt at kæmpe. Julia, din bog er et mesterværk.
Hvad er Marshmallow Fluff ?
Og behold fortjenesten, forresten. Behold alle 250 dollar .
Lad være med, at give dem så meget som en øre tilbage.
Hvorfor besluttede vi overhovedet at gøre det her? Hvad tænkte vi dog på ?
Hvem kan huske det ?
Jeg kan.
Vi ville skrive en Fransk kogebog for Amerikanske kvinder som ikke har kokke.
Så er det det vi vil gøre. Vi begynder bare forfra igen.
Og det er det. Det vil blive let.
Det vil det. Dessertsektionen er færdig. Takket være Simca, er den brilliant.
Tak.
Jeg har bare ikke renskrevet den endnu.
Men det vil give mig noget at tage mig til i Oslo.
Eric, kom her og se verdens smukkeste kylling.
Uartigt.
Wow .
Åh, min Gud.
Det føles så godt. Nej, jeg mener det. Jeg elsker det!
Jeg vil bare gerne bevare dette øjeblik.
Dette øjeblik, hvor alting er muligt.
Dette øjeblik, hvor du kan se for dig, at de vil elske alt hvad du har lavet
og det vil sælge en million eksemplarer og forandre verden.
Ja. Men jeg tror, at det kræver en stor flaske vin.
-Tror du ikke ? -Jo.
Hvad er der til middag ?
Hvad hvis hun ikke spiser svinekød ?
Hun er en madskribent. Selvfølgelig spiser hun svinekød. Du klarer den. Du klarer den.
Du har ret. Jeg ved du har ret. Jeg er sikker på, du har ret.
-Er hun tidligt på den ? -Hun kommer lige til tiden.
-Jeg gør det færdigt, jeg gør det færdigt. -Tak, tak.
Du er et forfærdeligt menneske. Og meget vanskelig, at bo sammen med.
Hvem er det?
Amanda Hesser fra New York Times.
Kom ind
Du har en god fornemmelse af Julia, når du laver noget som det her
som en lærer, som en stemme.
Jeg har samtaler med hende, mens jeg laver mad.
Og jeg føler, at hun er sammen med mig i køkkenet.
Hun er som din fantasi-ven.
Ja.
Og, selvfølgelig, er hun den person jeg skriver for hver dag.
Dog tror jeg ikke hun nogensinde læser det. Jeg ved det ikke.
Jeg glæder mig til at møde hende.
Jeg ville elske, at være brudepige ved hendes bryllup i 1946.
Jeg indser det ville kræve en tidsrejse, som er svær at forestille sig
men det er den slags ting jeg tænker på.
Vi planlægger en pilgrimsrejse til Julia's Cambridge køkken
på det Smithsonianske Museum når det her er overstået.
Men først må jeg være færdig. Jeg har 15 dage og 24 opskrifter tilbage,
og jeg mangler stadig at udbene en and.
Jeg læste et sted, at det var dårlig stil, at sige "yum" mens man spiser, men "yum."
Lower Manhattan Development Corporation, dette er Julie Powell. Et øjeblik !.
Lower Manhattan Development Corporation, this is Julie Powell. Kan De hænge på ?
-Ja. -Fint.
-Lower Manhattan Development. . . -Julie, det er Sarah.
New York Times. Det er ikke til at tro!
Jeg ved det. Jeg ved det,......... Kan jeg ringe tilbage til dig ?
Jeg er nødt til, at ringe tilbage. Vent.
Hallo, det er Julie Powell. Hvordan kan jeg hjælpe dig?
-Hej. -Hey.
Gæt hvad ? Beskeder på telefonsvarren?
65.
-65 ? -65.
Hvis jeg taler med den Julie Powell, som er i New York Times her til morgen, så er det Judy Clain her.
Jeg er redaktør på Little Brown og jeg ville tale med dig om
om du måske var interesseret i, at skrive en bog.
Du kan ringe til mig på (212) 049-0067 .
Hej, det er Sarah Chalfant. Jeg er en litteratur agent.
Jeg ved ikke om du har en agent,
men jeg ville meget gerne tale med dig om at repræsentere dig.
-Jeg er producer på CBS Morgen Nyhederne. -Eric, jeg skal være forfatter!
Du er forfatter.
Dette er Ruth Spungen, Jeg er redaktør på Food & Wine Magazine.
Ring venligst til mig på (212) 157-3245.
-Jeg skal lave en pæretærte. -Senere.
Hej. Det er Mor. Du er i New York Times!
Jeg siger dig, alle ringer.
Og tante Jessie's kusine Dorrie i Abilene,
hende med manden som vandt tærtespisningskonkurrencen
og som er kryds og tværs nørd,
de har abonnement på New York Times. De så det i Abilene.
Alle er så spændte.
Dette er Ken Dryer. Jeg er redaktør på Random House,
og jeg læste lige din blog og den er storartet. Og vi ville elske, at udgive noget.
Jeg er redaktør på Bon Appetit.
Hej, jeg er producer på Food Network. Vi ville gerne have et møde med dig.
-Tale med dig. -Vi har nogle ideer.
Jeg ved ikke om du tænker på, at lave det her til...
-En bog. -En film.
-En TV-serie. -Et one-woman show.
-Ring til mig. -Ring til mig.
Ring til mig.
Tak, Gud.
Gimlets.
-Værsgo. -Tak.
-Hej, det er Julie. -Og Eric.
-Og vi har travlt med at lave mad. -Og blogge.
Og alt muligt andet, så jeg lægger en besked.
-Du laver dem bedre. -Jeg laver dem bare stærkere.
Hej, det er Barry Ryan fra Santa Barbara News-Press,
og jeg er i gang med en artikel om Julia child's 90-års fødselsdag
og jeg spurgte hende om din blog,
og egentlig var hun lidt negativ om den, så jeg tænkte du måske havde en kommentar.
Hallo?
Ja, det er.
Sagde hun det ?
Julia Child sagde det ?
Har hun læst min blog ?
Nej, jeg har egentlig ikke kommentere det.
Men tak fordi du ringede.
Julia hader mig.
Jule ?
De hader os.
Hvem ?
Houghton Mifflin.
-De hader jer ikke. -Det gør de. Det gør de absolut.
Nej, de siger bogen er god.
Men de vil ikke udgive den.
Well, de mener den er for dyr. De synes det er "økonomisk urentabel."
Otte år af vores liv viste sig bare at være tidsfordriv
så jeg ikke skulle gå i lediggang.
Nå, ja.
Boo-hoo.
Hvad så nu ?
-Du er lærer. -Ja.
Du kan undervise.
Javel ? Vi tager hjem og. . .
Hvor er hjemme ?
Hvor bor vi ?
-Hjemme er hvor end vi er. -Ja.
All right ? Og vi arbejder på det. Vi finder ud af det.
-Du kan undervise i vores køkken. -Sandt.
Du kan undervise på TV.
TV ?
-Mig ? -Ja.
-Paul. -Nej, Julia.
Jeg tror du ville være fremragende på TV. Det gør jeg.
-Paul ! -Det gør jeg. Det gør jeg.
Lad være. . .
Jeg gør ikke nar. Det gør jeg ikke.
Nogen kommer til at udgive din bog.
Nogen kommer til at læse din bog og indse hvad du har bedrevet.
Fordi din bog er fantastisk.
Din bog er et geni´s arbejde.
Din bog vil forandre verden.
Hører du mig ?
Du er så sød.
Du er
den sødeste mand.
Fuck dem.
Judith, prøv at se her
Din frygtløse litterære spejder, Avis De Voto,
er venner med en dame som har skrevet en stor Fransk kogebog.
Houghton Mifflin har lige underkendt den.
"Franske opskrifter for Amerikanske kokke." Frygtelig overskrift.
Mor dig godt, Judith.
MUMS.
Uha-da-da.
-Her er den. Selvfølgelig. -Hvad. . .
-Hvem er det ? -Det ved jeg ikke.
Special-levering til Mrs. Julia Child.
Chilly!
Der er du.
Kære Mrs. child,
vi har læst Deres superbe Franske kogebog,
studeret den, lavet mad ud fra den, estimeret den, og så videre.
Og vi er kommet til den konklution, at det er en unik bog
som vi ville være meget stolte af, at udgive.
Paul ! Paul !
Hvad ?,Hvad ?,Hvad ?,Hvad ?
Knopf. . .
Knopf vil udgive vores bog.
Det er "K-nopf" eller "Nopf"?
-Ligemeget. -Ligemeget.
De vil tilbyde os et forskud på 1500 dollar.
Åh, min Gud.
"Vi tror på, at jeres bog vil gøre for Fransk madlavning i Amerika
"hvad Rombauer's the Joy of Cooking gjorde for almindelig madlavning.
"Og vi vil sælge den på den måde."
Julia!
Når vi mødes, hvilket jeg håber bliver meget snart,
vil jeg særligt tale med jer om bogens titel
Fordi det er af yderste vigtighed, at titlen udmærker denne bog
fra alle de andre kogebøger på markedet.
-Er dette måden I plejer at gøre det på ? -Absolut ikke.
"Mastering the Art of French Cooking."
Hvad synes du ?
Well, på nuværende tidspunkt, har jeg ingen mening om det.
-Julia, det er ikke godt nok. -All right, så.
Jeg elsker det.
Sagde hun "hader" ? Julia Child brugte ordet "hader" ?
Nej
Men hun sagde jeg ikke var respektfuld, eller seriøs, eller sådan noget.
Hvor meget mere seriøs kan et menneske være?
Tror du, at hun ligesom synes at jeg udnytter hende?
Hun kan ikke have læst din blog.
Læste hun den ?
Han vidste ikke om hun havde læst den.
Men hun havde helt afgjort en mening om den.
Tror du det er fordi jeg bruger "F-ordet" alt for tit ?
Måske. Hvem ved ?
Se, der er noget i vejen med hende, hvis hun ikke forstår hvad du gør.
Der er ikke noget i vejen med hende. Ingenting.
Jeg har tilbragt et år sammen med hende. Hun er perfekt.
Den Julia Child inde i dit hoved er perfekt,
den Julia Child, som ikke forstår hvad du gør, er ikke perfekt.
Den i dit hoved, er den der betyder noget.
Jeg vil aldrig møde hende.
Men du kender hende allerede.
-Tak. -Du er velkommen. Altid.
-Hun reddede mig. -Du reddede dig selv.
Jeg var ved at drukne og hun trak mig op af havet.
Lad dig ikke rive med.
Julia child lærte at lave mad
fordi hun elskede sin mand, og hun elskede mad,
og hun vidste ikke hvad hun ellers skulle.
Og, i processen fandt hun glæden.
Der gik lang tid før jeg forstod det, men det gør jeg nu.
Julia lærte mig det.
Men her er, hvad Julia i virkeligheden lærte mig..
Så er vi så langt.
En dag tilbage og en opskrift.
I tænker måske, at udbene en and er en umulig udfordring.
-Og hele proceduren... -Intet er umuligt.
...kan tage så længe som 45 minutter den første gang på grund af frygt..
Vær ikke bange.
Ingen frygt, Julia. Ingen frygt.
Tag din kniv, konfronter anden.
Konfronter anden. Du er min and.
Du laver et dybt snit ned af ryggen på fuglen
hele vejen ned fra nakken til halen for at blotlægge rygsøjlen.
Og med en lille skarp kniv, lader man æggen følge benene...
Jeg gjorde det. Se der Julia. Det ser ud lige som din.
...ned på den ene side af fuglen... ...trækker kødet.
Sy den udbenede and på et brædt, med skindsiden nedad.
...klap det på plads. Rul dejen ud.
...to timer og tag den ud af ovnen og lad den afkøle i flere timer.
Det ser nøjagtig ud som det var meningen det skulle.
Sådan. Kan du også tage tallerkenerne ?
-Er du sikker ? -Jeg har den.
Er på vej.
Her kommer hun. Wow!
Tak. La pièce de résistance.
365 dage. 524 opskrifter.
-Tillykke ! -Tak folkens.
Skat. Det er fantastisk.
Så stort.
Jeg elsker det. Jeg elsker det.
Eric, jeg kunne aldrig have klaret det her uden dig.
Som nogen engang sagde,
du er smørret på mit brød, mit livs åndedræt.
Skål for min mand.
Jeg elsker dig skat.
Tak.
Så, det er overstået.
Projektet har nået sin afslutning. Vi er tilbage nøjagtigt hvor vi startede,
Eric, mig, den nedslidte forpjuskede kat,
bosiddende i en af de ydre forstæder, i gang med at spise.
Så tak, allesammen.
Og gæt hvad?
Velbekomme.
Se hvordan køkkenbordene er hævet. Hun fik dem lavet specielt.
Der er hendes berømte morter og støder.
Hvis du siger det.
-Perfekt. -Tag mit billede.
Okay.
Det er rart. Giv mig noget andet.
Så sker det. Taler med hende.
Det er godt.
En mere.
Meget sød.
Det er den. Det er den der.
Det er den der.
Lige et øjeblik.
Jeg elsker dig, Julia.
Der er du!
Det dufter godt. Hvad skal vi have ?
Navarin d'agneau.
Noget for dig.